Luokituspisteet autosuunnistuksessa
Moderators: Moderaattori, Moderaattorit
Luokituspisteet autosuunnistuksessa
Hellelenkki kirvoitti erään A-luokassa kilpailuun osallistuneen parin kritisoimaan nykyistä luokituspistekäytäntöä, jonka myötä NEZ-luokan viimeiseksi jäänyt voi saada nousupisteen. Sääntö on itse asiassa ollut olemassa jo ainakin 2005, vanhempia sääntökirjoja ei ole tähän hätään saatavillani. Monesti on tulkittu NEZ-luokan olevan yksi luokka ja luokituspisteet ovat menneet sen mukaisesti. Tämä käytäntö olisi ainakin allekirjoittaneen mielestä asiallinen - mutta siis ei sääntöjen mukainen.
Sitten meillä on "yhdistetty luokka", MA. Liekö tämän tarkoituksena ollut taata A-luokassa osallistuville edes nousupisteitä kun "palkinnot napsii kuitenkin M". Eli ensin lasketaan luokituspisteet yhdelle luokalle kaikkien lähteneiden kesken, sitten M- ja A-luokille erikseen. Suurempi jää voimaan. SM- ja NEZ-kilpailuissa luokka ei ole "yhdistetty", tosin NEZ osalta tällainenkin tulkinta voisi tulla mieleen, eihän NEZ-kisassa ole erillistä A-luokkaa kuten SM-kisassa.
Mihin sitten noita luokituspisteitä kerätään? Luokkanousuun ja siellä ylhäällä pysymiseen. Kuitenkin on pareja, jotka nauttivat harrastuksesta C- ja B-luokissa. Näiden luokkien haasteet on koettu itselle sopiviksi. Luokituspisteet itse asiassa haittaavat tällaisten harrastajien harrastusta - jopa niin paljon, että loppuvuodesta ei voi kisoja ajaa koska muuten tulee luokkanousu. Vastaavasti nämä "liian hyvien" keräämät luokituspisteet ovat pois niiltä, jotka oikeasti haluavat saada vaativampia haasteita.
Itselleni on tärkeää saada "pisteet" täyteen ja jatkaa M-luokassa. Alussa oli kova hinku nousta C:stä B:hen ja B:stä A:han mutta vaikeutena oli silloin se, että pitkään jo harrasteneet parit napsivat alkuvuodesta parhaat sijat ja siten myös nousupisteet kunnes syksyllä oli helpompaa.
Sitten on niitä, jotka tavoittelevat liiasta vaikeusasteesta eroon ja pyrkivät takaisin helpompien haasteiden pariin. Miksi luokituksen alentaminen on tehty niin vaikeaksi? Ketä palvelee se, että esim. "AS-junioreiden" CUP-pisteitä saa vain sellainen pari joka ei ole käynyt M-luokassa jonkun päivän jälkeen? Miksi pitää olla kolmen vuoden jakso ilman luokituspisteitä että pystyy jatkamaan harrastusta itselleen sopivassa luokassa?
Entäpä jos C- ja B-luokka olisivat ihan oikeasti harrasteluokkia? C suunnistuksellisesti todella helppo ja B vähän vaativampi. Osallistumisen haasteet olisivat kilpailijan itse valittavissa. A-luokkaan voisi osallistua kun on osallistunut esim. 20 as-kilpailuun tai osoittanut taitonsa pärjäämällä vaikkapa kymmenen kertaa B-luokassa puolivälin paremmalle puolelle. Taatusti nuo rajat voisi asettaa sopiviksi ilman nykyistä luokituspistekäytäntöäkin.
A-luokassa alettaisiin sitten kerätä niitä luokituspisteitä joilla aukeaa taivaan portit häikäisevään Mestariluokkaan. M-luokassa pysyäkseen on niin ikään kerättävä kauden aikana tietty määrä nousupisteitä. Ja kun ei enää kiinnosta, palataan takaisin B- tai jopa C-luokkaan, omaa tasoa vastaavien haasteiden pariin.
<sarkasmi> Vaan helpommallahan päästään kun jatketaan kuten tähänkin asti. Ketä kiinnostaa sellainen harrastaja joka uhkaa lopettaa harrastuksen joka kerralla luokituspisteitä saatuaan.</sarkasmi>
Sitten meillä on "yhdistetty luokka", MA. Liekö tämän tarkoituksena ollut taata A-luokassa osallistuville edes nousupisteitä kun "palkinnot napsii kuitenkin M". Eli ensin lasketaan luokituspisteet yhdelle luokalle kaikkien lähteneiden kesken, sitten M- ja A-luokille erikseen. Suurempi jää voimaan. SM- ja NEZ-kilpailuissa luokka ei ole "yhdistetty", tosin NEZ osalta tällainenkin tulkinta voisi tulla mieleen, eihän NEZ-kisassa ole erillistä A-luokkaa kuten SM-kisassa.
Mihin sitten noita luokituspisteitä kerätään? Luokkanousuun ja siellä ylhäällä pysymiseen. Kuitenkin on pareja, jotka nauttivat harrastuksesta C- ja B-luokissa. Näiden luokkien haasteet on koettu itselle sopiviksi. Luokituspisteet itse asiassa haittaavat tällaisten harrastajien harrastusta - jopa niin paljon, että loppuvuodesta ei voi kisoja ajaa koska muuten tulee luokkanousu. Vastaavasti nämä "liian hyvien" keräämät luokituspisteet ovat pois niiltä, jotka oikeasti haluavat saada vaativampia haasteita.
Itselleni on tärkeää saada "pisteet" täyteen ja jatkaa M-luokassa. Alussa oli kova hinku nousta C:stä B:hen ja B:stä A:han mutta vaikeutena oli silloin se, että pitkään jo harrasteneet parit napsivat alkuvuodesta parhaat sijat ja siten myös nousupisteet kunnes syksyllä oli helpompaa.
Sitten on niitä, jotka tavoittelevat liiasta vaikeusasteesta eroon ja pyrkivät takaisin helpompien haasteiden pariin. Miksi luokituksen alentaminen on tehty niin vaikeaksi? Ketä palvelee se, että esim. "AS-junioreiden" CUP-pisteitä saa vain sellainen pari joka ei ole käynyt M-luokassa jonkun päivän jälkeen? Miksi pitää olla kolmen vuoden jakso ilman luokituspisteitä että pystyy jatkamaan harrastusta itselleen sopivassa luokassa?
Entäpä jos C- ja B-luokka olisivat ihan oikeasti harrasteluokkia? C suunnistuksellisesti todella helppo ja B vähän vaativampi. Osallistumisen haasteet olisivat kilpailijan itse valittavissa. A-luokkaan voisi osallistua kun on osallistunut esim. 20 as-kilpailuun tai osoittanut taitonsa pärjäämällä vaikkapa kymmenen kertaa B-luokassa puolivälin paremmalle puolelle. Taatusti nuo rajat voisi asettaa sopiviksi ilman nykyistä luokituspistekäytäntöäkin.
A-luokassa alettaisiin sitten kerätä niitä luokituspisteitä joilla aukeaa taivaan portit häikäisevään Mestariluokkaan. M-luokassa pysyäkseen on niin ikään kerättävä kauden aikana tietty määrä nousupisteitä. Ja kun ei enää kiinnosta, palataan takaisin B- tai jopa C-luokkaan, omaa tasoa vastaavien haasteiden pariin.
<sarkasmi> Vaan helpommallahan päästään kun jatketaan kuten tähänkin asti. Ketä kiinnostaa sellainen harrastaja joka uhkaa lopettaa harrastuksen joka kerralla luokituspisteitä saatuaan.</sarkasmi>
Re: Luokituspisteet autosuunnistuksessa
***DEL***
Last edited by matti on Sun Sep 06, 2009 8:59 am, edited 2 times in total.
Re: Luokituspisteet autosuunnistuksessa
***DEL***
Last edited by matti on Sun Sep 06, 2009 9:00 am, edited 1 time in total.
Noniin, jatketaas sitten..
Minä en löydä sääntökirjasta kohtaa jossa sanotaan että NEZ -luokka on yhdistetty luokka, en vuoden 2009 enkä 2008 sääntökirjasta. Kertokaa nyt hyvät ihmiset missä se siellä on.
Viime vuonna laskin ensin nousupisteet yhdistetyn luokan mukaisesti ja sen jälkeen itseäni oikaistiin (arvovaltaiselta ja viralliselta taholta, en kyllä enää muista kuka) että NEZ ei ole yhdistetty luokka vaan nousupisteet jaetaan kuten missä tahansa muussa luokassa. Miksi käytäntö vaihtuu vuosittain?
Edit1: Alla lainaus säännöistä joka on ainoa kohta josta löysin maininnan NEZ:stä ja nousupisteistä:
SM-osakilpailussa B- ja C-luokan parit katsotaan Aluokan
pareiksi, joten ne saavat luokituspisteensä Aluokan
mukaisesti.
Suomen NEZ-osakilpailussa NEZ-luokassa ajavat Bja
C-luokan parit katsotaan tässä kilpailussa A-luokan
pareiksi, joten ne saavat luokituspisteensä A-luokan
mukaisesti.
Ensimmäinen kohta on ihan selkeä, SM-kisoihin ilmoittaudutaan joko A tai M luokkaan ja molemmille luokille jaetaan omat palkinnot.
Toista kohtaa en käsitä, NEZ:iin ei ilmoittauduta A tai M luokkaan vaan "NEZ" -luokkaan ja A tai M luokalle ei jaeta erillisiä palkintoja. Eikä tämä kohta muutenkaan ota kantaa miten nousupisteet jaetaan tai onko luokka yhdistetty, paitsi C:n ja B:n osalta, jotka sijoitetaan A-luokkaan, jota ei ole olemassa...
Edit 2: Sääntömuutosehdotus: Lopetetaan nouspisteiden jako NEZ luokassa kokonaan. Kyseessä on kuitenkin vain 1 kilpailu / vuosi ja eihän ulkomailla ajetuista NEZ osakilpailuistakaan saa nousupisteitä (vai olenko väärin ymmärtänyt ?).
Minä en löydä sääntökirjasta kohtaa jossa sanotaan että NEZ -luokka on yhdistetty luokka, en vuoden 2009 enkä 2008 sääntökirjasta. Kertokaa nyt hyvät ihmiset missä se siellä on.
Viime vuonna laskin ensin nousupisteet yhdistetyn luokan mukaisesti ja sen jälkeen itseäni oikaistiin (arvovaltaiselta ja viralliselta taholta, en kyllä enää muista kuka) että NEZ ei ole yhdistetty luokka vaan nousupisteet jaetaan kuten missä tahansa muussa luokassa. Miksi käytäntö vaihtuu vuosittain?
Edit1: Alla lainaus säännöistä joka on ainoa kohta josta löysin maininnan NEZ:stä ja nousupisteistä:
SM-osakilpailussa B- ja C-luokan parit katsotaan Aluokan
pareiksi, joten ne saavat luokituspisteensä Aluokan
mukaisesti.
Suomen NEZ-osakilpailussa NEZ-luokassa ajavat Bja
C-luokan parit katsotaan tässä kilpailussa A-luokan
pareiksi, joten ne saavat luokituspisteensä A-luokan
mukaisesti.
Ensimmäinen kohta on ihan selkeä, SM-kisoihin ilmoittaudutaan joko A tai M luokkaan ja molemmille luokille jaetaan omat palkinnot.
Toista kohtaa en käsitä, NEZ:iin ei ilmoittauduta A tai M luokkaan vaan "NEZ" -luokkaan ja A tai M luokalle ei jaeta erillisiä palkintoja. Eikä tämä kohta muutenkaan ota kantaa miten nousupisteet jaetaan tai onko luokka yhdistetty, paitsi C:n ja B:n osalta, jotka sijoitetaan A-luokkaan, jota ei ole olemassa...
Edit 2: Sääntömuutosehdotus: Lopetetaan nouspisteiden jako NEZ luokassa kokonaan. Kyseessä on kuitenkin vain 1 kilpailu / vuosi ja eihän ulkomailla ajetuista NEZ osakilpailuistakaan saa nousupisteitä (vai olenko väärin ymmärtänyt ?).
Kannatan myös Karin ehdotusta. Itsekin ikuinen C-luokkalainen kun ehtii osallistua liian vähän ja sitten kun osallistuu niin viidestä parista ei kovin moni nousupisteitä saa. Onneksi säännöt mahdollistaa C-luokkalaisten ajamisen B:ssä 5 nousupisteen jälkeen, vaikka siitäkään ei sanota, että koskeeko se kyseistä vuotta vai seuraavaa, mutta ainakin ollaan tulkittu se niin että seuraavaa, kuten muutkin nousupistesäännöt.
Mika Salo
Mika Salo
Väärin tulkittumikky wrote:koskeeko se kyseistä vuotta vai seuraavaa, mutta ainakin ollaan tulkittu se niin että seuraavaa, kuten muutkin nousupistesäännöt.
![Wink ;)](./images/smilies/icon_wink.gif)
Sääntökirjassa on kohta jossa sanotaan että AKK voi pyynnöstä muuttaa kilpailijan luokitusta. Jos kovasti haluaa B:hen eikä kisojen vähyyden vuoksi tule nousupisteet täyteen, niin anomusta vaan menemään lajiryhmälle.
Edit: Ainoat nousupistesäännöt jotka koskevat seuraavaa vuotta on sijoittuminen SM tai CUP sarjassa. Kaikki muut nousupistesäännöt koskee kuluvaa vuotta.
Re: Luokituspisteet autosuunnistuksessa
Tämän tyyppinen esitys tuli tehtyä joskus 90-luvun alussa Keski-Suomen Alueen kanssa,Vuorisen Jari voisi jopa muistaakin,samoin Virtasen Pekka,joka taisi niihin aikoihin aloittaa lajiryhman johtajana.KariM wrote:
Entäpä jos C- ja B-luokka olisivat ihan oikeasti harrasteluokkia? C suunnistuksellisesti todella helppo ja B vähän vaativampi. Osallistumisen haasteet olisivat kilpailijan itse valittavissa.
Esitys oli tietenkin siihen aikaan vallankumouksellinen,esim C-luokassa compujen ja panssarien kielto,jopa luokkien nimet olivat aivat toiset esityksessämme,kuin nykyisessä tai sen aikaisessa käytännössä.Tuomioksi tulikin sääntömuutosesityksen liiallinen radikaallisuus.
Ehkä kuitenkin jotain olisi ollut pelastettavissa.Vaan joka vanhoja muistelee....
![Sad :(](./images/smilies/icon_sad.gif)
Jo silloin tuli mielikuva,että sääntömuutosesityksiä pohdittaessa ryhmässä,energia meni sen pohtimiseen,miten käsiteltävänä oleva asia toteutuessaan vaikuttaisi juuri minun sijoituksiin kilpailuissa.Ehkä silloin oli helpointa pysyä tutussa ja turvallisessa,eipähän ainakaan omalle kohdalle tulisi yllätyksiä.Tämähän ei sitten tarkoita,että nykypäivän toiminta lajiryhmässä olisi mielestäni tällaista.KariM wrote: <sarkasmi> Vaan helpommallahan päästään kun jatketaan kuten tähänkin asti. Ketä kiinnostaa sellainen harrastaja joka uhkaa lopettaa harrastuksen joka kerralla luokituspisteitä saatuaan.</sarkasmi>
Kun lukee tuota tekniikka-palstaa ja nykypäivän manöveerejä auton seopittämisessä AS-kelpoiseksi,ei voi kuin pudistella päätä ja todeta ettei mikään ihme,kun homma näivettyy.Kun muistellaan aikaa kun aloiteltiin itse hommaa,vaikkapa Leena,Wilsa tai KariM,millaisilla panostuksilla/työmäärillä autoon lähdettiin kansallisia ajamaan?
Tällainen iltapurina tänään.
![Evil or Very Mad :evil:](./images/smilies/icon_evil.gif)
Ei oo heleppoo....
Ekaan AS-harkkariin vuonna 1989 haettiin seitsemän vuotta vanhaan Cherryyn pohjapanssaria varten joku puoli metriä kanttiinsa ollut alumiinilevy romikselta, kiinnitettiin karttavalo ja lähdettiin kisaamaan. Varustelussa meni jotain vartti vai miten se nyt oli. Tuolla härpäkkeellä ajelin kourallisen harkkareita Imatran/Mikkelin/Lappeenrannan alueilla, menestys oli E-luokassa paikoitellen jopa kohtuullista mutta enpä silloin pahemmin kartanlukemiseen puuttunutkaan.
Sitten tuli polte päästä oikeisiin kisoihin ja eikun opintolaina autojobbarille syksyllä 1990. Melkein suoraan autokaupoilta Rospuuttoajoon, oli muuten selittämistä katsastusmiehelle kun ei ollut vielä tullut oma rekisteriote... Silloin taisi olla kertalisenssi koskapa LprUA nimiseen seuraan liityin heti auton ostettuani eli about päivää ennen H-hetkeä. Saattoi olla kyllä samanakin päivänä koskapa kisa oli perjantai-iltana.
Sitten lisävaloja keulaan niin paljon kuin sopi ja 1 mm (!) rosterilevy pohjapanssariksi. Tais mennä koko päivä tehokkaaseen työskentelyyn TI-hallissa Lappeenrannan Kourulassa. Lisää kisoja. ST-pilot II oli huikea muutos konttorityöskentelyyn myöhemmin 1990 syksyllä, siirryin kartanlukijan puolelle vakituisemmin. Eka kisa tripillä ja laskimella varustetulla kärryllä jossain Kirkkonummen nurkilla meni hienosteluun, harjoitteluun ja - eiku - kikkailuun (ihme kyllä tuon kisan kuski asuu vieläkin meikun kanssa samassa osoitteessa vaikka silloin olin varma että nyt lähti)...
Harrastus ei ole allekirjoittaneen kohdalla pahemmin hiipunut vaikka autoja on tullut rakenneltua ja ennen kaikkea nakerreltua enemmänkin kuin omiksi tarpeiksi Pori-Tampere-Imatra -linjan eteläpuolella ja joskus vähän pohjoisempanakin. Ehkä olisi ollut kiva tehdä joku kilpuri valmiiksikin joskus mutta se ei kuulu tyyliin - sit myöhemmin paremmalla ajalla.
Mode hei, pistätkö tästä rönsynnyttä keskustelua johonkin nostalgiaosastoon... Meni näemmä täysin ohi otsikon... Sori jos joku pääsi tänne asti...
Sitten tuli polte päästä oikeisiin kisoihin ja eikun opintolaina autojobbarille syksyllä 1990. Melkein suoraan autokaupoilta Rospuuttoajoon, oli muuten selittämistä katsastusmiehelle kun ei ollut vielä tullut oma rekisteriote... Silloin taisi olla kertalisenssi koskapa LprUA nimiseen seuraan liityin heti auton ostettuani eli about päivää ennen H-hetkeä. Saattoi olla kyllä samanakin päivänä koskapa kisa oli perjantai-iltana.
Sitten lisävaloja keulaan niin paljon kuin sopi ja 1 mm (!) rosterilevy pohjapanssariksi. Tais mennä koko päivä tehokkaaseen työskentelyyn TI-hallissa Lappeenrannan Kourulassa. Lisää kisoja. ST-pilot II oli huikea muutos konttorityöskentelyyn myöhemmin 1990 syksyllä, siirryin kartanlukijan puolelle vakituisemmin. Eka kisa tripillä ja laskimella varustetulla kärryllä jossain Kirkkonummen nurkilla meni hienosteluun, harjoitteluun ja - eiku - kikkailuun (ihme kyllä tuon kisan kuski asuu vieläkin meikun kanssa samassa osoitteessa vaikka silloin olin varma että nyt lähti)...
Harrastus ei ole allekirjoittaneen kohdalla pahemmin hiipunut vaikka autoja on tullut rakenneltua ja ennen kaikkea nakerreltua enemmänkin kuin omiksi tarpeiksi Pori-Tampere-Imatra -linjan eteläpuolella ja joskus vähän pohjoisempanakin. Ehkä olisi ollut kiva tehdä joku kilpuri valmiiksikin joskus mutta se ei kuulu tyyliin - sit myöhemmin paremmalla ajalla.
Mode hei, pistätkö tästä rönsynnyttä keskustelua johonkin nostalgiaosastoon... Meni näemmä täysin ohi otsikon... Sori jos joku pääsi tänne asti...
Lisää nostalgiaa
Kun kerran kysyttiin, niin kirjoitan silläkin uhalla, että jotakuta ärsyttää vanhojen muistelu ja aiheesta lipsuminen. Totuuden nimissä on sanottava, että seuraavan kuvauksen mukaisella kalustolla ei taitaisi tänä päivänä enää ainakaan ylemmissä luokissa pärjätä...
Ensimmäinen kilpuri oli vm. -71 Corolla, sellainen ruman sinapin värinen ja vasen kylki täynnä pieniä ruostetipluja, niinkuin olis haulikolla ammuttu. Ostohetkellä se taisi olla 14 vuotta vanha, mutta kilometrejä oli mittarissa vain 70 tkm. Sillä oli ollut vain yksi omistaja aiemmin, joku evp majuri. Rekkarinkin muistan; GXU-1. Hinta taisi olla 1100 markkaa ja yhdessä Massen kanssa se ostettiin. Kumpikaan ei kotona uskaltanut sanoa ostaneensa kilpa-auton, joten aina, kun se oli minulla, sanoin että se on Massen ja päinvastoin. Kaverilta ostettiin kympillä sellainen hammasharjan mallinen karttavalo ja eiku baanalle. Ensimmäiset n. 30 kilpailua ajettiin ilman pohjapanssaria. Jonkunlainen ralliauton vanha kuppipenkki tuli kartturin puolelle jossain vaiheessa. Taakse laitettiin 1 kpl lisäperuutusvaloja (jonkun kaverin pariton sumari), keulalle tuli parin kympin lisäpitkät, sellaiset hassut suorakaiteet, jotka sitten joku kanssakilpailija peruutti Escortillaan kasaan laskevan auringon valossa kylpevällä rutikuivalla mäntykankaalla leijuvassa pölypilvessä. Sittemmin auto maalattiin kirkuvan keltaiseksi (maali oli merkiltään Lesonol, värin numeroa en enää muista, ehkä 1061...). Yksi parhaista lisävarusteista oli takaikkunalle asennettu puhallin, joka piti talvellakin takalasin melkein kirkkaana. Ainoa huono puoli oli, että se piti melkoista meteliä ja kaikki irtotavara tahtoi sotkeutua proppelleihin. Kisamatkat kesti tuntikausia ja kotiin tultiin yleensä samaan aikaan kuin päivän sanomalehti, joten toinen mainio varuste oli radio, joka auttoi pysymään hereillä.
Parhaana vuonna ajettiin yli 30 kansallista kisaa ja noustiin samana vuonna ensin C:stä B:hen ja vielä ehdittiin saada nousupisteet muutamaa pistettä vaille täyteen A:hankin.
Corollan oma matkamittari (100 m:n tarkkuus) riitti mainiosti A-luokkaan asti. Kun meidät ensimmäisen naisten SM:n voiton ansiosta palkittiin piirin parhaina autourheilijoina, palkintorahoilla ostettiin ensimmäinen mittari, mutta vaan pelkkä trippi, ei siis mitään Pilottia. Sen jälkeen ei sitten oikein suunnistus olekaan osunut kohdalleen.
Lukkoperää autossa ei ollut koskaan, mutta yhtenä talvena raaskittiin eteen ostaa TTR:t, ettei puskenut kurveissa niin kamalasti. Takaviistokäännökset ylämäkeen kartturille päin oli kyllä talvikelissä aika jänniä paikkoja. Toisinaan tuntui siltä, että sain työntää autoa pitempiä matkoja, kuin mitä se ajamalla liikkui.
Ja entäs ne kilpailumatkat! Mikkelistä 100 km:n säteellä oli kyllä tuohon aikaan 5-6 seuraa, jotka järjestivät kansallisia kisoja, mutta koko muukin Suomi kierrettiin. Järjettömiä retkiä! Perjantai-iltana Uuteenkaarlepyyhyn ja lauantaina Lohjalle ja seuraavana viikonloppuna esim. Hyvinkää ja Kärkölä. Toisinaan oli teltta mukana ja siinä yövyttiin kahden kisan välillä. Kerran yöpimeällä pystytettiin teltta johonkin tasaiseen paikkaan ja aamulla tajuttiin, että ollaan Tervakosken uimahallin pihalla. Ja kerran on yövytty EPUA:n kerhohuoneen sohvalla. Ja toisinaan tietysti myös Corollassa.
Kisoja sillä vehkeellä ajettiin kymmeniä ja mikä kummallisinta, vain kerran keskeytettiin. Se oli jossakin Porvoon suunnalla. Oltiin mutalikossa kiinni, niin kauan, että tuli maksimimyöhät täyteen. Ei auttanu pakokaasutunkit, taljat, köydet yms. Kolme kertaa matka kisaan tai sieltä kotiin katkesi. Kerran Oitin Shellin kohdalla keitti kone ja meni kansipahvi (oma moka, liikaa pahvia keulalla) ja toisella kertaa kisaan mennessä meni kardaanin ristikko. Ajettiin siis Mikkelistä Lohjalle ilmoittamaan kilpailutoimistoon, ettei osallistutakaan! Ja kerran tultiin parinkymmenen asteen pakkasessa Kangasniemen kohdilta kotiin riistinalaisparin Ladan hinauksessa, kun meni kampiakselin laakerit. Kisojen välissä taidettiin lähinnä vaihtaa öljyjä, jarrupaloja ja renkaita, siivota enimmät roskat ja tyhjentää tuhkakuppi. Ilmoittautumiseen toisinaan auton merkiksi kirjoitettiin VOTK-Corolla. Kuka arvaa tuon sponsorin?
Ainut varuste, joka vielä tänäkin päivänä useimmilla on persoonallinen ja nerokkaasti eri materiaaleista askarreltu kötös, on karttapöytä.
Kyllä se sitruunaparka oli uransa loppupuolella, viisi rankkaa vuotta palveltuaan melkoisen laho ja rupsahtanut. Mutta niinhän me kilpailijatkin aletaan olla.
Ensimmäinen kilpuri oli vm. -71 Corolla, sellainen ruman sinapin värinen ja vasen kylki täynnä pieniä ruostetipluja, niinkuin olis haulikolla ammuttu. Ostohetkellä se taisi olla 14 vuotta vanha, mutta kilometrejä oli mittarissa vain 70 tkm. Sillä oli ollut vain yksi omistaja aiemmin, joku evp majuri. Rekkarinkin muistan; GXU-1. Hinta taisi olla 1100 markkaa ja yhdessä Massen kanssa se ostettiin. Kumpikaan ei kotona uskaltanut sanoa ostaneensa kilpa-auton, joten aina, kun se oli minulla, sanoin että se on Massen ja päinvastoin. Kaverilta ostettiin kympillä sellainen hammasharjan mallinen karttavalo ja eiku baanalle. Ensimmäiset n. 30 kilpailua ajettiin ilman pohjapanssaria. Jonkunlainen ralliauton vanha kuppipenkki tuli kartturin puolelle jossain vaiheessa. Taakse laitettiin 1 kpl lisäperuutusvaloja (jonkun kaverin pariton sumari), keulalle tuli parin kympin lisäpitkät, sellaiset hassut suorakaiteet, jotka sitten joku kanssakilpailija peruutti Escortillaan kasaan laskevan auringon valossa kylpevällä rutikuivalla mäntykankaalla leijuvassa pölypilvessä. Sittemmin auto maalattiin kirkuvan keltaiseksi (maali oli merkiltään Lesonol, värin numeroa en enää muista, ehkä 1061...). Yksi parhaista lisävarusteista oli takaikkunalle asennettu puhallin, joka piti talvellakin takalasin melkein kirkkaana. Ainoa huono puoli oli, että se piti melkoista meteliä ja kaikki irtotavara tahtoi sotkeutua proppelleihin. Kisamatkat kesti tuntikausia ja kotiin tultiin yleensä samaan aikaan kuin päivän sanomalehti, joten toinen mainio varuste oli radio, joka auttoi pysymään hereillä.
Parhaana vuonna ajettiin yli 30 kansallista kisaa ja noustiin samana vuonna ensin C:stä B:hen ja vielä ehdittiin saada nousupisteet muutamaa pistettä vaille täyteen A:hankin.
Corollan oma matkamittari (100 m:n tarkkuus) riitti mainiosti A-luokkaan asti. Kun meidät ensimmäisen naisten SM:n voiton ansiosta palkittiin piirin parhaina autourheilijoina, palkintorahoilla ostettiin ensimmäinen mittari, mutta vaan pelkkä trippi, ei siis mitään Pilottia. Sen jälkeen ei sitten oikein suunnistus olekaan osunut kohdalleen.
Lukkoperää autossa ei ollut koskaan, mutta yhtenä talvena raaskittiin eteen ostaa TTR:t, ettei puskenut kurveissa niin kamalasti. Takaviistokäännökset ylämäkeen kartturille päin oli kyllä talvikelissä aika jänniä paikkoja. Toisinaan tuntui siltä, että sain työntää autoa pitempiä matkoja, kuin mitä se ajamalla liikkui.
Ja entäs ne kilpailumatkat! Mikkelistä 100 km:n säteellä oli kyllä tuohon aikaan 5-6 seuraa, jotka järjestivät kansallisia kisoja, mutta koko muukin Suomi kierrettiin. Järjettömiä retkiä! Perjantai-iltana Uuteenkaarlepyyhyn ja lauantaina Lohjalle ja seuraavana viikonloppuna esim. Hyvinkää ja Kärkölä. Toisinaan oli teltta mukana ja siinä yövyttiin kahden kisan välillä. Kerran yöpimeällä pystytettiin teltta johonkin tasaiseen paikkaan ja aamulla tajuttiin, että ollaan Tervakosken uimahallin pihalla. Ja kerran on yövytty EPUA:n kerhohuoneen sohvalla. Ja toisinaan tietysti myös Corollassa.
Kisoja sillä vehkeellä ajettiin kymmeniä ja mikä kummallisinta, vain kerran keskeytettiin. Se oli jossakin Porvoon suunnalla. Oltiin mutalikossa kiinni, niin kauan, että tuli maksimimyöhät täyteen. Ei auttanu pakokaasutunkit, taljat, köydet yms. Kolme kertaa matka kisaan tai sieltä kotiin katkesi. Kerran Oitin Shellin kohdalla keitti kone ja meni kansipahvi (oma moka, liikaa pahvia keulalla) ja toisella kertaa kisaan mennessä meni kardaanin ristikko. Ajettiin siis Mikkelistä Lohjalle ilmoittamaan kilpailutoimistoon, ettei osallistutakaan! Ja kerran tultiin parinkymmenen asteen pakkasessa Kangasniemen kohdilta kotiin riistinalaisparin Ladan hinauksessa, kun meni kampiakselin laakerit. Kisojen välissä taidettiin lähinnä vaihtaa öljyjä, jarrupaloja ja renkaita, siivota enimmät roskat ja tyhjentää tuhkakuppi. Ilmoittautumiseen toisinaan auton merkiksi kirjoitettiin VOTK-Corolla. Kuka arvaa tuon sponsorin?
Ainut varuste, joka vielä tänäkin päivänä useimmilla on persoonallinen ja nerokkaasti eri materiaaleista askarreltu kötös, on karttapöytä.
Kyllä se sitruunaparka oli uransa loppupuolella, viisi rankkaa vuotta palveltuaan melkoisen laho ja rupsahtanut. Mutta niinhän me kilpailijatkin aletaan olla.